![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
אני לא יודע לא זוכר וממש גם לא אכפת לי. ידע הוא דבר שאני משתמש בו לשם צורך, יש עוד המון דברים שאני לא יודע כי ככל הנראה אני לא אזדקק להם , לא בשיחה אם מכרי ולא אפילו בדיון באייל. אני משתדל לדעת דברים שמעניינים אותי ומי היה היו''רהראשון ועד האחד לפני אחרון ממש לא חושב לי. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
פעם מזמן קראתי את "שלושה בסירה אחת" ואהבתי. לפני שבוע קניתי לידידה את הספר ליום הולדתה. מדובר במהדורה חדשה ו*מוערת*. כלומר מסביב לטכסט, כמו פרשנות למקרא, הוסיף דני קרמן שלל הערות ידע על מקומות ומושגים המופיעים בטכסט. האם הנאתי מקריאת ספר מוער שכזה תתעצם לעומת הטכסט הבסיסי לבדו? האם חווית הקריאה שלי תעמיק בעקבות כך? האם ידע הוא דבר שטחי? או בסיס לכל העמקה? |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
זה בדיוק הזמן להמליץ על ספר, שהמלה מצחיק עושה לו עוול, בדיוק כמו שהיא לא מתאימה כל כך ל"שלשה בסירה אחת" או לספר המשך הרפקאות החברים בגרמניה "שלושה בתיור Bummel". הספר The ascent of Rum Doodle מאת וו.אי. באומן מספר על משלחת מטפסי הרים שמורכבת מקבוצת ג'נטלמנים נהנתנים, ששמה לעצמה מטרה לטפס לפסגת ההר הגבוה ביותר בעולם, שגובהו 40,000 רגל וחצי. אנתרופולוג ומומחה השפות של הקבוצה שוכר להם סבלים מקומיים, אך עקב מגבלות לשוניות הם מגלים שממתינים להם 30,000 סבלים סובלניים "היוגיסטנים הם אנשים מוצקים, עצמאיים, חברותיים, בעלי הדר ושמחת חיים. שפתם איננה כוללת פעלים ומדוברת כליל דרך הבטן" הוא מסביר. "פרון אמר שאלה דברי שטות. אם הם היו מדברים רק דרך הבטן, הם היו סובלים בקביעות מבעיות גזים. קונסטנט אמר שלמעשה זה כך, זוהי מחלה לאומית. פרון שאל כיצד הם יכולים להשאר עליצים. קונסטנט ענה שתודות לאופיים החזק". ועוד, על טבח המשלחת פונג וכיצד ליכולתו הקולינרית היתה השפעה מכרעת במסע במעלה ההר. כמובן שעיקר ההנאה מהספרים האלה נובעת לא כל כך מההרפתקאות שעוברות עליהם, לא מהיחס האנין שלהם לעולם אלא מהשפה, דבר שאובד כמעט לחלוטין בתרגום. אגב, באחת החניות במעלה ההר, אחד מחברי המשלחת מרענן את נפשו בקריאה בספר שלושה בסירה אחת. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
קניתי, קראתי, והתאכזבתי. עדיף היה לקרוא בפעם העשרים את שלושה בסירה אחת. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
לעיתים ידע הוא דבר שיטחי ולעיתים אינו כזה. למרות שהמאמרים על הקוונטים אותי מאוד עיינו אני בטוח שאת אחי הם היו מאוד משעממים, כל אחד יכול לרכוש ידע בתחומים אחרים, וידע שיש לאחי בתחום המזון לי אין ולא ממש מעניין אותי לרכוש ידע בנושא, למרות שאצלו מדובר בתחביב ואפילו אני אוהב שטעים לי. אגב אני אוהב ספר כמו שהוא ללא תוספים לסוגיהם השונים. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
אני מודה שאת "שלושה בסירה אחת" לא קראתי. אך בעניין דומה, ברוב הספרים של טרי פראצ'ט יש המון בדיחות שכדי להבין אותן (ולהנות יותר מהספרים) צריך כמות מסויימת של ידע כללי. עד כדי כך, שלמרות שאין ממש מהדורה "מוערת", יש באינטרנט אתר שמקבץ את כל ההערות הללו. כיף לעבור עליהן בקריאה שנייה של ספר, ולראות מה פספסנו: |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
אני בטוח שגם אני הזכרתי תכונה זו של ספרי טרי פראצ'ט. לא משנה, טוב לאתר אינטרנט שיהיו בו חזרות על גבי חזרות, שלא יאבד לו המידע. על כל פנים, אכן כן, עוד כמה מאות שנים, כאשר תשתנה האנגלית לחלוטין (והרי, האנגלית המודרנית היא עצמה רק בת כמה מאות שנים), עד שלבסוף רק בלשני-עתק (archaeolinguists) יוכלו להנות מיצירותיו. |
![]() |
![]() |
![]() |
חזרה לעמוד הראשי | המאמר המלא |
מערכת האייל הקורא אינה אחראית לתוכן תגובות שנכתבו בידי קוראים | |
![]() |
© כל הזכויות שמורות |