![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
לפוליטיקה הצרפתית תמיד היתה נטיה להגזים - לא צריך לקחת את כל מה שפוליטיקאי צרפתי אומר בכזאת רצינות. בכל מקרה, לא הרעיונות של מלנשון הם השפיות אלא העובדה שהם (מפלגות השמאל-מרכז) הצליחו לשתף פעולה ולמנוע את ראשות הממשלה מברדלה. אם בבריטניה הגוש הפרוגרסבי היה מסוגל לשתף פעולה השמרנים לא היו מנצחים בבחירות האחרונות, אם בישראל גוש ה"שמאל-מרכז" היה מצליח לשתף פעולה נתניהו לא היה מצליח להקים 80% מהממשלות האחרונות שלו. העובדה שמועמדים רבים משתי המפלגות הסירו את המועמדות שלהם אחרי שהם עברו את הסיבוב הראשון על מנת למנוע מפאשיסטים להבחר היא רגע של שפיות שצריך לצלם ולשמור באלבומים. למיטב הבנתי, אין למלנשון רוב ולמיטב הבנתי הממשלה הבאה תהיה ממשלת קואליצית שמאל-מרכז (או שיהיו עוד בחירות). |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
״לא צריך לקחת את כל מה שפוליטיקאי צרפתי אומר בכזאת רצינות״. זה כל כך תשובה של אנשי ימין (שרואים את עצמם כמתונים) כשמדברים איתם על התבטאויות ודעות הזויות של חברים בקואליציות שלהם. ישראל היתה צריכה לקחת אותך ליצג אותה בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. לדעתי, כן צריך לקחת ברצינות מה שנבחרים אומרים. גם לבן-גביר ולסמוטריץ׳ אין רוב ובכל זאת השפעתם על כיוון הקואליציה הוא לא זניח. קואליציות עם קיצוניים לא משאירות את הקיצוניים כגורם זניח ובלתי משפיע על מדיניות. ובלי קשר אתה יודע טוב מאוד שלא מדובר רק במשהו שאיזה פוליטיקאי ספציפי ואיזוטרי אמר. הדעות והאידיאולוגיה של השמאל הקיצוני בצרפת ידועות ומוכרות. מן המפורסמות. אתה משתמש במילה שפיות, אבל אני לא משוכנע שאתה משתמש במילה הזאת נכון. אם מותר להציג את מה שקורה עכשיו בצרפת כ״שפיות״, אז אני צריך לבחון מחדש את כל מה שאני חושב או יודע על סצנות בקומיקס של באטמן ב-Arkham Asylum. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
הבעיה היא שבישראל אין באמת פער בין ההצהרות הקיצוניות של הפוליטיקאים הימנים למעשים שלהם. יש הבדל בין ההשפעה של בן-גביר וסמוטריץ׳ להשפעה המקסימלית שמלנשון יקבל ככל הנראה. בצרפת יש שיטת ממשל שונה לגמרי מהישראלית, את השרים ממנה הנשיא (בהמלצת ראש הממשלה) ומלבד ראש הממשלה שאר השרים אינם חברים בראשות המחוקקת. נראה שלא הבנתי למה אני קורה שפיות. לפי שיטת הבחירות הצרפתית בכל מחוז בחירה יש (מקסימום) שני סיבובים, אם אף מועמד לא זוכה ברוב הקולות בסיבוב הראשון עולים לסיבוב השני שני הראשונים וכל מי שקיבל יותר מ-12.5% מהקולות. בסיבוב הראשון זכו רק 76 מועמדים, 501 מחוזות עברו לסיבוב השני ובאופן נדיר ב-311 מהם היו יותר משני מועמדים (ב-2017 היה רק מחוז אחד כזה). בסיבוב השני מנצח מי שמקבל יותר קולות (רוב מוחלט או לא). בתקופה שבין הסיבוב הראשון לשני פרשו 215 מועמדים הגוש המרכז שמאל והשאירו את אותן מחוזות עם שני מתמודדים (ואת החזית הלאומית בלי סיכוי לנצח). זה, לדעתי, שפיות. הייתי רוצה לראות כזאת בישראל ובבריטניה. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
כן. ההתארגנות הפוליטית לפני הסיבוב השני היא לכל הפחות מרשימה. לגבי השפיות בצרפת בשנה הקרובה, ימים יגידו. לי זה נראה כמו ניצחון פירוס שככל הנראה (לי) יתגלגל לכאוס ולניצחון סוחף של לה-פן בבחירות עוד שנה/שנתיים. |
![]() |
![]() |
![]() |
חזרה לעמוד הראשי | המאמר המלא |
מערכת האייל הקורא אינה אחראית לתוכן תגובות שנכתבו בידי קוראים | |
![]() |
© כל הזכויות שמורות |