![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
ועוד לאנתולוגיה: חמש עשרה הברות בצל כבד של כשניקו תתחיל לדבר. | ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
לא מונוטוני. זגזוג של טון שלם הלוך ושוב, אלא שהזמר מורח את זה כאילו זה טון אחד. שיר נהדר בכל מקרה עם הלחנה מקורית. האקורדים בפזמון יורדים בחצי טון שבע פעמים ברציפות. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
גם אני שומע זגזוג של טון שלם בבית. אבל בירידה של הבס בפזמון יש למיטב שמיעתי רק חמישה מרווחים של חצי טון - מפה לדו. | ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
אויש. הולך לשבת בפינה. ומצטרף למחמאות ללחן. מה שאני אוהב בו הוא שמלחינים אחרים היו גומרים את הנושא של הפזמון אחרי ''לאהוב את האמת'', בהתאמה והארכה נחוצות של התו האחרון (ואז חוזרים על הנושא עם יתרת המילים), ואף אחד לא היה חושב שחסר משהו, זה היה משפט יפה ועשיר גם ככה. סבג אומר רגע, לא גמרתי, יש לי עוד משהו מוזיקלי לומר, ''כוכב כבוי ירח מת'', וזו הפתעה קטנה שתמיד מרשימה אותי. |
![]() |
![]() |
![]() |
חזרה לעמוד הראשי | המאמר המלא |
מערכת האייל הקורא אינה אחראית לתוכן תגובות שנכתבו בידי קוראים | |
![]() |
© כל הזכויות שמורות |