![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
אני טוען שאילו המומחיות למשפטים היתה מתמקדת ברוח החוק, לא היה קיים המושג הזה. כי פרצות קיימות רק בלשון החוק ולא ברוח החוק. | ![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
קבעת קביעה משפטית שלמיטב הבנתי (ואני לא מומחה ולא מתיימר להיות כזה) אינה נכונה. ולגבי ה"פרצות בחוק", זה היה נכון אילו "רוח החוק" היה ניתן לבני האדם על ידי האל בהר סיני או, לחלופין, על ידי אדם יחיד בעל דעה עקבית ויכולת ניסוח מושלמת. למיטב הבנתי, זה לא המציאות, ו"פרצות בחוק" הן תוצאה של אי הבנה של כוונת מנסחי החוק או ניצול של ניסוח לא מוצלח של החוק שלא משאיר לבית המשפט ברירה אלא להתייחס לניסוח עצמו או תוצאה של חוקים שסותרים זה את זה. |
![]() |
![]() |
![]() |
![]() |
|
![]() |
||
|
||||
![]() |
אני צריך פעם נוספת להפנות אותך לתגובה בהקשרה קבעתי את אותה הקביעה? ואפילו לשיטתך, לא מדובר בכאלה דקויות שצריך להיות משפטן דגול על מנת לחוות דעה בנושא. פרצות בחוק הן לא תוצאה של אי הבנת כוונת מנסחי החוק. פרצות בחוק הן תוצאה של ניסוח שלא כלל את כל האפשרויות הקיימות ושתתקיימנה בעתיד. לכן שפה משפטית מלאה בכל כך הרבה ריבויים ומיעוטים ופירוטים ולכאורה ובנוסף וכו' כי הנוסח קובע, ולא הכוונה. |
![]() |
![]() |
![]() |
חזרה לעמוד הראשי | המאמר המלא |
מערכת האייל הקורא אינה אחראית לתוכן תגובות שנכתבו בידי קוראים | |
![]() |
© כל הזכויות שמורות |