![](/img/cornr_br.png) |
ברמן ושולמן, זוג פועלים בבית חרושת, נהגו לצאת יום-יום בשעה 12:00 אל חצר המפעל, לסעוד ביחד את הסנדוויצ'ים שלהם בשמש הצהריים הנעימה. ברמן היה פותח את שקית הסנדוויץ', מפריד מעט את שולי שתי הפרוסות, מציץ פנימה ומריע בחדווה: "סרדינים!" - כך יום, יומיים, שבוע, שבועיים - "סרדינים! - והלאה - חודש, חודשיים - כל יום אותו הדבר - ברמן פותח את השקית, מציץ אל תוך הסנדוויץ' וצועק בהתרגשות - "סר-די-נים!".
אחרי שלושה חודשים אמר שולמן - "תגיד, אשתך לא יכולה לשים לך פעם איזה משהו אחר במקום סרדינים?"
"אשתי??!!" - נדהם ברמן - "איזה אשתי בראשך המטופש?!" - " *אני* מכין לעצמי את הסנדוויצ'ים תמיד, בכל בוקר ובוקר!!"
|
![](/img/cornr_bl.png) |